Så här skulle vi kunna ha det på semestern.
I stället för bergsvandringen du planerar.
Det kittlas...!
- Ska jag sluta? - Nej.
Men klockan är kvart över sex.
Då måste jag sticka.
Jag lagar maten i kväll.
Nej, du. Det öser ju ner!
Freddie!
Jag jobbar på det. På västkusten är de vakna än.
Jag ringer Carmichael, så syr vi ihop det.
Taxi! - Det fixar sig, oroa dig inte.
LIVET EFTER DIG
- Hej, hej. - Sköt om dig, John!
- Hur många är det i den här? - 170 kalorier. Den tog du i går.
- Den där, då? - 220.
Men det blir mindre om man äter dem stående.
Vill ni ta med dem hem? - Tack, Frank.
Jag orkar nog inte äta upp.
Ska vi slå in den, Daphne? Så kan du äta den senare.
Jag beklagar verkligen.
En månadslön! Hon har ju slitit hund på kaféet i sex år.
- Han slår ju igen. - Vad ska hon göra nu?
- Katrina får inte fler timmar. - Lou hittar ett annat jobb.
Det finns inga jobb, Josie.
Jag säger bara att vi... Vi behövde pengarna.
Nu ska vi inte drabbas av panik. Hon hittar nåt. - Visst, Lou?
Spring med mig, älskling! Kom igen!
Det är bara två varv kvar.
På det igen, bara. Tänk på vad du vill göra.
Mäklare, kanske? Butiksbiträde? Catering?
- Måste vi prata om det igen? - Häng inte med huvudet.
En entreprenör kämpar stenhårt. Se bara på mig!
Jag är inte som du, Pat. Jag rostar bröd!
Sakta ner, jag har fel bh...
Smila upp dig och gå till arbetsförmedlingen.
Oroa dig inte för semestern, jag betalar.
- Vi har försökt med kycklingfabriken. - Kråsen gav mig mardrömmar.
- Skönhetssalong. - Varmt vax är inte min grej.
- Det finns inte mycket kvar, Louisa. - Snälla Syed! Jag tar vad som helst.
Ett nytt jobb. Inte långt hemifrån dig.
Men du måste kanske tänka över ditt klädval.
"Personlig assistent åt en rörelsehindrad man."
Bilkörning, matning och omvårdnad. Halvårskontrakt.
Och lönen är bra. Riktigt bra, till och med.
Det är femte gången de söker, så de är desperata.
Och det står inget om kvalifikationer. Det passar dig perfekt!
- Jag vet att det inte är din stil... - Är det här nåns stil?
- Jag hade ofta användning av den. - 1983, ja!
Modet förändras, men elegant är alltid elegant.
Tack så mycket.
Ni måste vara Louisa Clark. Jag heter Camilla Traynor. Stig på.
Varsågod och sitt.
- Har ni erfarenhet av omvårdnad? - Nej, men jag kan nog lära mig.
- Och av tetraplegi? - Nej.
Ingen rörlighet alls i benen, begränsad rörlighet i armar och händer.
- Vore det besvärande för er? - Inte lika mycket som för honom.
Förlåt, jag...
- Mår ni bra? - Jag är varm. Får jag ta av kavajen?
Er förra arbetsgivare kallar er varm -
- pratsam, charmig och mycket löftesrik.
Jag har mutat honom.
- Vad vill ni göra av ert liv? - Ursäkta?
Drömmer ni om någon viss karriär eller yrkesbana?
Miss Clark, varför skulle jag anställa er och inte den förra kandidaten?
Kan ni inte komma på en enda anledning?
Nej. Eller jo, mrs Traynor. Jag lär mig snabbt.
Jag är aldrig sjuk, bor nära och är starkare än jag ser ut.
Och jag är en jäkel på att brygga te. En god kopp te botar det mesta.
- Inte för att er makes tetraplegi... - Min makes?
- Det är min son. - Er son?
Will skadades i en trafikolycka för två år sen.
Ursäkta. När jag blir nervös säger jag så dumma saker.
Jag ska bara gå ut och... - Jaså, en till kandidat?
- Kommer du tillbaka i kväll? - Vi får se.
- Behövs jag? - Nej då.
Stephen. Wills far.
Louisa Clark.
- Trevligt att träffas. - Detsamma.
Vi ses senare, älskling.
Jaha...
Vill ni ha jobbet?
Ja!
- Kan ni börja direkt? - Ja!
Då går vi och talar med Will.
Jaha. Javisst.
Åtta till fem, måndag till lördag.
Blir ni sen eller måste gå tidigt, var vänlig och ring mig.
Jag betonar att Will inte bör lämnas ensam i mer än en kvart.
Och...ni vill nog ha på er något mindre avslöjande.
Javisst!
Annexet var ett stall innan vi byggde om det åt Will.
Jag ger er bilnycklarna och sätter ert namn på försäkringen.
Nathan visar hur man använder rampen.
Här är badrummet.
Te och kaffe har ni i skåpet här.
Det är bara att förse sig. Och kylen är alltid välfylld.
Ni får själva avgöra omfattningen av ert umgänge.
Jag hoppas förstås att ni kommer överens.
Det vore fint om han såg er som en vän och inte en anställd.
- Några frågor? - Nej.
Då går vi in till Will. Han borde vara påklädd nu.
Han har bra och dåliga dagar.
Jag kommer inte att göra er besviken.
Bra.
- Jag har en besökare med mig. - Han är påklädd, mrs T.
Will, det här är Louisa Clark.
Jag heter Lou!
William... William!
Snälla William...
Hej, Louisa Clark. Will Traynor.
Du har visst problem med kjolen.
Du är stygg, mr T. - Hejsan. Nathan.
Då får ni lära känna varann.
Nathan går igenom Wills rutiner och utrustning.
Tala inte över huvudet på mig, mamma. Hjärnan är inte förlamad...ännu.
Jag heter Lou!
Ja, det har du redan sagt.
Ska jag sätta på lite te?
- Var är skiftnyckeln...? - Sänkte du plattan, mamma?
Du oljar ner i bestickslådan, Bernard.
- Allt ligger ju på så märkliga ställen... - Moster Lou!
Du fick det, va?
Ja!
Hurra!
Louisa Clark i tjänst hos Traynors. Undrens tid är inte förbi.
Okej...
Här står det mesta du behöver veta. Jag sköter de tunga lyften.
Här finns ett schema över vad han ska få och när.
Ska jag hantera mediciner?
Blodtryckshöjande när han vaknar.
Kramplösande, fyra gånger om dan mot muskelspasmerna.
Tabletter mot nervsmärtor. Du kan ge smärtstillande också.
Men undvik sömnpiller om du kan, de gör honom lite...retlig.
Mer retlig, menar jag.
- Mycket att komma ihåg. - Allt finns nerskrivet. Han vet själv.
Du har mitt nummer. Jag är sällan långt bort.
- Och om han behöver... - Du är inte här för det fysiska.
- Vad är jag här för, då? - För att muntra upp honom, tror jag.
- Hejsan. - Hejsan.
- Jag tänkte att vi kunde gå ut. - Vart då?
- Du har ju en specialanpassad bil... - Och du tänkte att en utflykt vore bra.
En nypa frisk luft...
- Vad brukar du göra? - Ingenting.
Jag sitter. Jag finns nätt och jämnt.
Jag kan hämta din dator.
Har du hittat nån bra stödförening?
"Vi med tetraplegi"? "Hjultomtarna"?
Eller så försöker vi lära känna varann.
Då kan du berätta för mig vad du tycker om att göra.
Kanske?
Det här vet jag om dig.
Mamma säger att du är pratsam.
Kan vi komma överens om att du ska vara väldigt opratsam i mitt sällskap?
Visst.
Då finns jag i köket om du behöver något.
Utmärkt.
Hur var han?
Har han härmat Stephen Hawking eller bara kört Min vänstra fot?
- Han mår bra. - Då kan du ta lunchrast nu.
Vi har lite att pyssla med så här dags.
FORTFARANDE KATASTROF?
JEPP
God morgon!
Hej!
- Ingen toppendag. - Vill du ha en kopp te?
Förlåt!
Val d'Isère. Det var bra snö det året.
- Förlåt, jag bara... - Du tittade på mina foton.
Du tänkte: vad förfärligt att ha levt så, men bli sån här.
Det finns fler i byrån om du vill snoka vidare.
God morgon.
- Han ser på mig som om jag vore dum. - Du är ju rätt dum.
Ja, men det vet han inte än.
Han kanske är så mot alla i början.
Det har ju bara gått tio dar. Du får inte säga upp dig.
Inte? Du får väl se.
Jag kanske börjar plugga igen. Det har blivit en plats ledig.
- Men Thomas, då? - Det finns ett dagis på campuset.
Jag har ingen Patrick, och jag hittar nog aldrig nån. Jag behöver det här.
Jag ska alltså behålla mitt hemska jobb och hjälpa mamma och pappa!
Jag har gjort min andel.
Jag kan inte stanna här, det vet du.
Snälla. För min och Toms skull.
Det kommer besök, Louisa.
Wills vänner. Det var oväntat, så du kanske måste...
Jag gör lite te eller kaffe, och sen håller jag mig undan.
Ja, det vore bra.
Jag tror...
Jag tror att jag lämnar dem i fred.
Hur går sjukgymnastiken? Några förbättringar?
Nej.
Du ser kry ut, i alla fall.
Vad förskaffar mig den äran?
Förlåt att det har dröjt, jag har haft så mycket.
Och vi har fått en ny chef från New York.
- Bains. Har du träffat honom? - Nej.
Ett riktigt monster. Vissa dar lämnar man knappt stolen.
Säg nånting, snälla.
Gratulerar.
Det bara hände, under lång tid var vi bara vänner.
Och Rupert var ett stort stöd efter din olycka.
- Så storsint. - Snälla du!
Vi borde nog åka nu.
Jag är verkligen ledsen, Will. Det är vi båda.
Vi hoppas att du blir bättre.
Jag försökte i flera månader, men han sköt sig ifrån mig.
Man kan bara hjälpa den som vill ha hjälp.
Jag tänkte fråga om du ville...
Stå still tills jag har sopat upp, för jag vet inte hur man lagar en punka.
Det var hemskt! Hans flickvän och hans bästa vän!
Men ändå. Skulle du ha stannat hos mig om jag vore förlamad?
Det är väl klart!
Jag skulle inte vilja att nån stannade av medömkan.
Att låta främlingar torka en i arslet... Och tänk på allt man inte kan göra.
Ingen mer löpning. Ingen mer cykling. Inget mer sex.
Det är klart man kan ha sex! Men tjejen måste vara ovanpå.
Då vore det kört för oss.
Du, på tal om semestern...
Vad skulle du säga om...
- ...Norge? - Norge?!
Oj... Ja, okej!
Toppen!
- Jag är med, grabbar! - Fan, vad schyst!
Vänta... Vad är du med på?
Viking-triathlon.
Tio mil på cykel, fem mils löpning och så en mysig simtur i iskallt hav!
- Är det vår semester? - Bara i början, sen kan vi turista.
Jag har aldrig varit i bättre form. Det är nu eller aldrig!
Jag tänkte försöka laga de här.
Om du vill skaffa nya kan vi åka in till stan på lunchen.
Gissa vad, Louisa? Det var ingen olyckshändelse.
- Jag trodde inte... - Du trodde att du visste bäst.
Jag vill inte se där jävla fotona där jag ligger hjälplös i sängen.
Jag tänkte inte laga fotot av Alicia, så dum är jag inte.
Skippa amatörpsykologin och plundra mormors garderob -
- eller vad du nu gör när du inte brygger te.
Du behöver inte vara en skitstövel.
Dina vänner förtjänade det, men jag gör bara mitt jobb.
Så gör inte livet lika surt för mig som du gör för alla andra.
- Och om jag inte vill ha dig här? - Jag är anlitad av din mamma.
Om inte hon ger mig sparken, stannar jag.
Inte för att jag njuter av ditt sällskap utan för att jag behöver pengarna.
Jag behöver verkligen pengarna.
Lägg dem i byrålådan.
Hej. Behövs jag?
Dvd-väder, tror jag. Des Hommes Et Des Dieux.
- Nånting om män? - Ja, det är en fransk bögporris.
Du uppskattar visst inte sarkasm.
- Jodå. Men inte arrogans. - I så fall måste du avsky mig.
Jag har aldrig avskytt nån.
Säg till om du behöver nåt.
Har du sett den?
Jag gillar inte såna där filmer.
- "Såna där filmer"? - Filmer med undertext.
Fick du inte lära dig läsa i skolan, eller? Sätt dig.
Du ska se den med mig.
NI HAR INGET VAL!
JO.
DET HAR JAG VISST.
- Nå? - De kunde ju ha gett sig av!
- De valde att stanna kvar. - Visst, det gav deras liv mer mening.
- Men du håller inte med. - Kan du tänka dig en sån uppoffring?
- Men du tyckte om filmen? - Den var fantastisk.
- Skrattar du, puttar jag dig ur stolen! - Jag skrattar inte.
Det klarnar upp. Ska vi ta lite luft?
- Jag förbluffas över att du är hela... - ...26 år gammal.
Men du har aldrig sett en film med undertexter.
Jag förbluffas över att du är hela 31 år gammal -
- utan att bli inlåst för snobberi.
- Ursäkta? Min favoritfilm är E.T. - Det är allas favoritfilm.
Jag har sett alla Bond-rullar. Och jag har alltid gillat Armageddon.
Bruce Willis är en oljeborrare som räddar världen från en asteroid.
Det var bättre.
Vad gör du på fritiden, Louisa Clark?
Jag umgås med min familj. Jag går på puben.
Jag ser på tv, och jag ser på när Patrick löper.
Är Patrick din pojkvän? Men du löper inte med honom?
Jag har inte rätt fysik för det.
- En imponerande lista över hobbyer. - Jag läser en del också.
- Och så gillar jag kläder. - Du "gillar" kläder?
Jag gör inte så mycket. Jag går till jobbet och sen går jag hem.
Wow! Ditt liv är ännu tristare än mitt.
Vilket gott humör han är på.
Han berättade om din "pasta med grön sås."
Jag hade aldrig ätit pesto förut!
Det gör inget. Det var länge sen han skrattade åt nåt överhuvudtaget.
Hej.
Hur står det till, mr Traynor?
- Vad gör de därinne? - Han går på läkarkontroll varje halvår.
- För att se om han blir bättre? - Han har en ryggmärgsskada.
- Han blir aldrig bättre. - Men alla era övningar, då?
Det är för att musklerna inte ska förtvina.
- Han är förlamad från bröstet och ner. - Men han försöker väl ändå?
Han satsade stenhårt första året.
Allt det gav var lite rörlighet i tummen och pekfingret.
Sen kom första lunginflammationen och den autonoma dysreflexin.
Hans blodtryck går upp och ner och han är alltid sårbar för smitta.
Men det görs ju framsteg hela tiden.
Ja... Men ingen har lyckats laga en ryggmärg ännu.
Den här ska vara bra.
- Kan vi spanska, plötsligt? - Man vänjer sig vid undertexterna.
Två till Will Ferrell-rullen.
- Mår han bra? - Nja, han är lite förkyld.
- Var är Nathan? - Han kommer snart.
- Camilla är i London. Klarar du dig? - Javisst!
- Jag finns på mobilen. - Okej.
- Behöver du nån hjälp, Will? - Kuddarna ligger fel.
Vad ska jag göra?
Lägg handen under min nacke och lyft försiktigt.
Herregud... Dina händer är ju iskalla.
Det var bättre.
Behöver du nåt smärtstillande?
Tack.
Will.
Will?
Det är Lou.
Jag vet.
Finns det nåt jag kan göra? Nån medicin? Jag börjar bli orolig.
Stephen här. Lämna namn och telefonnummer, så ringer jag upp.
Mr Traynor, det är Lou. Jag är orolig för Will.
Kan ni ringa upp mig? Tack.
Tjena. Nathan här. Lämna ett meddelande.
- Ring inte mamma. - Va?
Det ordnar sig, Clark.
Hallå? Förlåt, jag fick gå hit till fots. Det tog en evighet.
- Hur är det? - Han vaknar och somnar hela tiden.
- Sen när då? - Några timmar. Han fick smärtstillande.
- Han kunde lika gärna fått godis. - Han ville bara sova.
Will svettas inte som vi gör. Minsta förkylning, och tempen skenar.
Hämta en fläkt och en våt handduk.
Hallå, kompis. Hur är det med dig?
Nu är jag här.
- Koncentration, Lou! - Förlåt.
Så där ja... - Han kommer att bli bra.
VILDE WILLYS FÖDELSEDAGSFILM
Få kan skryta med att ha överträffat James Bond.
Men "Vilde Willy" Traynor är en av dem.
Några sista ord, Will?
- Ja, att det är din tur efter mig. - Säkert!
Finns det verkligen inget han inte klarar av?
Avskyr vi honom? Absolut!
Men nu är det ju hans födelsedag. Tur att han inte är snygg i alla fall.
Jag hoppas att du tittar på fransk bögporr.
Det är för svagt trådlöst.
Vad är klockan? Var är Nathan?
Halv nio. Han är hos en annan patient.
Det började snöa rätt rejält.
Borde inte du vara hemma?
Mig slipper du inte.
- Får jag fråga en sak? - Du lär väl göra det.
- Vad hände? - Har inte mamma berättat det?
- En trafikolycka... - Motorcykel.
- Körde du motorcykel? - Faktiskt inte.
Motorcykeln körde på mig.
Ursäkta, nu är jag för pratsam igen.
Och du behöver vila.
Nej. Stanna.
Berätta nånting bra.
Så sa jag till pappa! Berättar jag vad han svarade, tror du att jag är galen.
Det gör jag redan, Clark.
När jag drömde mardrömmar sjöng han för mig.
- Han sjöng Molahonkeysången. - Vad?
Molahonkeysången kan väl alla?
Tro mig, Clark. Jag är Molahonkey-oskuld.
Tänker du tvinga mig att sjunga den?
Du är galen. Hela din familj är galen.
Och du sjunger uselt.
Du menar förstås: "Tack för att du försökte roa mig."
Okej, Clark. Berätta nånting annat. Nånting utan sånginslag.
- Om vad? - Vad som helst.
När jag var liten köpte mamma ett par glittriga gummistövlar åt mig.
Jag vägrade ta av dem.
Jag hade dem på mig i sängen, i badet, hela sommaren.
Min favoritklädsel var glitterstövlarna och mina humlestrumpbyxor.
- Humlestrumpbyxor? - Svart- och gulrandiga.
Jag gillade verkligen att ha randiga ben.
Vad hände med dessa underbara plagg?
Jag växte ur dem, tragiskt nog.
- Och såna görs inte för vuxna. - Av nån märklig anledning.
Håna mig, bara. Har du aldrig älskat nåt så mycket?
Jo.
Jo, det har jag.
MARIAN KEYES SUSHI FÖR NYBÖRJARE
Intressanta skor.
Enligt Patrick ser jag ut som en trans-vätte.
- Då var han snäll. - Le inte så där.
- Varför inte? - Jag kan inte tolka det.
Var fick du din exotiska smak? Inte härifrån, i alla fall.
Här bor folk som har tröttnat på livet.
Spänning här är att det sätts upp en ny "Tystnad, tack"-skylt på biblioteket.
Du borde vara ute i världen och visa dina vätteskor för opålitliga karlar.
- Jag trivs bra med livet här. - Det borde du inte göra.
Ska jag vara som tjejerna du känner?
- Åka till London, gifta mig med Rupert. - Han är upptagen.
Inte låtsas om att han ligger med sekreteraren, gå och gnata -
- veta att han helst skulle skilja sig, ha sex var sjätte vecka -
- och lyssna på hur han avgudar barnen, fast han inte tar hand om dem.
Och ha perfekt frisyr, men bli hopsnörpt av att aldrig säga vad man menar.
Bli besatt av pilates, skaffa egen häst, bli förälskad i ridläraren.
Se maken börja jogga och köpa en Harley.
Och veta att varje dag när han ser ungdomarna på jobbet -
- känner han sig snuvad på livet!
Och skilja sig ändå till slut och flytta tillbaka hit för barnens skull.
Det var många som bytte barnvecka på kaféet.
Hur hamnade du på kaféet?
Treena slog vad om att jag inte skulle få jobb inom ett dygn. Men tji fick hon.
Och så stannade du i sex år...
Jag skulle egentligen flytta till Manchester.
- Vad skulle du studera? - Mode.
Varför blev det inte av?
- Vet du vad jag ser i dig? - Säg inte potential.
Potential.
Du måste vidga dina vyer, Clark.
Man har bara ett liv. Det är ens plikt att leva det fullt ut.
Och du behöver raka dig. Snart får jag plocka mat ur skägget på dig -
- och då måste jag stämma dig för arbetsmiljöbrott.
- Du byter ämne. - Ja, det gör jag.
Visst.
Du får göra det.
Tänker du verkligen göra det här?
- Ja, det tänker jag. - Mamma kommer att bli stormförtjust.
Ja, men vi ska inte låta det hindra oss.
Vilken konstig min du har.
Du rakade väl inte av ögonbrynen?
Bara ena.
- Kallar du det här frihet?! - Vi gick ju med på det.
Inte detaljerna! Om jag hade missat det schweiziska frimärket...
Vi har en överenskommelse med Will. Ett halvår.
Ja, för att han skulle ändra sig efter ett halvår!
Hur kan du vilja hjälpa vår son att begå självmord?!
Hellre det än att han försöker igen, alldeles ensam.
Det var inget rop på hjälp, det var allvar.
På det här sättet kan vi vara med och ge honom stöd och kärlek.
- Det är min son! - Min också!
Det här är vad han vill.
Du vet hur mycket han lider.
Han gav mig ett halvår. Vi kan fortfarande övertyga honom.
Och det ska den söta servitrisen lyckas med?
Kan jag få brevet nu?
Snälla du.
DIGNITAS – DÖ MED VÄRDIGHET
Rakningen var visst din idé?
Snyggt. Det ser jättebra ut.
Hej då.
Jag behöver dig.
Jag vet att vi behöver pengar, men det är hemskt.
Jag sitter själmordsvakt! Jag vägrar gå dit igen.
- Jaha... - Vad? Ut med språket.
Jag tänkte på honom.
Du kan inte lämna honom.
- De är ju rika. - Jag vill inte ha deras pengar!
Inte till dig, ditt lilla spån!
Om han verkligen har bestämt sig -
- så försök förgylla hans sista tid i livet.
Be föräldrarna om en budget att sätta sprätt på.
Låt honom simma med delfiner och hoppa fallskärm.
Eller en sexig lapdance. Storstadsgrabbar gillar sånt.
- Katrina Clark! - En göra-före-döden-lista.
Visa hur bra den här tiden kan bli. Ta ut honom, få honom att skratta.
För tusan...!
Tänk om listan kunde göra mer än så?
Tänk om den får honom att ändra sig?
- Vi har försökt locka ut honom i två år. - Men inte lyckats.
Om Louisa kommer på något som Will kan och vill göra, är det ju bara bra.
Idrott, konserter... Det vore underbart om han gjorde såna saker.
Okej. - Louisa, hämtar du min kalender så ska jag planera om.
Nej! Låt honom göra det själv.
Will måste få känna sig som en man.
Så där.
Herregud, vad ska du föreställa?
Jag struntar i vad du tycker, trots att du är nyklippt.
Du ser vansinnig ut. Fast ganska munter.
Vi tar med Nathan till galoppbanan. Han har aldrig varit där.
Det är sant.
Jag ska satsa fem pund på Man-Oh-Man, åtta gånger pengarna.
Enligt pappas kompis Jimmy är det "en spik".
Du har visst inte heller varit på galoppbanan...
En perfekt parkeringsplats. Vilket flyt vi har!
- Är inte gräset för mjukt? - Nej, det blir bra.
Så där!
- Måste vi...? - Du drar och jag skjuter på.
- Jäklar också! - Äsch, det är bara kashmir.
- Nu sitter han fast. - Det ordnar vi.
Ursäkta mig!
Hejsan! Skulle ni kunna hjälpa oss?
- Vi sitter liksom fast. - Det behövs inte!
Det var snällt av er.
Går det bra, Will?
Så där ja... Strålande. - Tack ska ni ha!
Vad kul det ska bli, hörni!
Där är han! Visst ser han ut som en spik, Will?
- Du kommer att förlora. - Hur vet du det?
Han har öronen bakåt, pälsen är matt och han går konstigt.
Jaha, du vet allt om kapplöpning också.
Nej. Jag iakttar, bearbetar informationen och fattar beslut.
Den hästen vinner inte.
Jag gillar honom. Man ska följa magkänslan ibland.
Jag ska göra min insats.
De gör sig startklara. My Blue Heaven är tillbaka efter skada.
State of Grace motsträvig som vanligt... Och där är de iväg!
Greek God går bra på insidan.
Men Man-Oh-Man verkar ha en dålig dag.
- Tjusigt! - Ja, jag älskar att bli matad bland folk.
Ett bord för tre, tack.
- Får jag se biljetten? - Ursäkta?
- Man måste ha VIP-biljett här. - Vi har rosa biljetter.
Man måste dessvärre ha VIP-biljett.
Finns det fler restauranger?
Det finns en enklare servering och stånd utanför.
Pig in a Poke serverar fläskstek i fralla med äppelmos.
Sharon... Får jag säga Sharon?
Det är en lugn måndag förmiddag och många bord står tomma.
Och vi vill äta riktigt dyrt!
Vi vill inte ha skinkmackor, inte ens med äppelmos.
Beklagar, men det är vår policy.
Vad kostar en VIP-biljett?
Tio pund? Tjugo?
Vi säljer inga biljetter. Det här är en restaurang.
Ni får gå till biljettkontoret.
- Louisa. Vi går härifrån. - Inte när vi har kommit ända hit!
Louisa. Jag är inte hungrig.
Jag ordnar biljetterna, så att vi får äta. Sen känns det bättre igen.
Lou? Jag tror att Will vill åka hem.
Vet du en sak, Sharon?
Ta och stoppa upp din VIP-biljett i din "enklare servering".
Okej, allt är bara bra.
Tänker du få förlamade trumhinnor nu också?
Hästkapplöpning kanske inte var en helt ljus idé.
Men det här tycker du nog om.
- Vill Nathan på klassisk konsert nu? - Det är jag som vill det.
Kan du följa med mig?
Jag köpte dem för en vecka sen. Men du får säga nej.
- En blåskonsert? - Fjärtar ska visst inte förekomma.
- Ingen chans att få se Jay Z? - Biljetterna hade just sålt slut.
Då får det väl bli Mozart.
Är det här rätt klädsel för en konsert?
Inte Metallica. Kanske Neil Diamond. Jag trodde att Pat tränade i kväll.
Det gör han. Jag ska ta med Will på konsert.
- Ska du på dejt? - För "tuttig", va?
Speciellt med tanke på att din dejt har ögonen i tutthöjd.
Vad jobbig du är!
Och du ska på dejt med Will Traynor.
- Ta fram den röda. - Tycker du?
Bom!
- Skippa sjalen. - Hur så?
En sån klänning måste man bära med självförtroende.
Ingen annan än du skulle säga åt en kvinna hur hon ska bära sin klänning.
Här?
- Klart bakåt? - Ja.
- Är allt som det ska? - Visst.
Fast det är nåt som skaver i kragen.
Det är en prislapp. Finns det nån sax i väskan?
Vet inte, det är sällan jag som packar.
Vänta.
Fixat! Tur att den inte satt i byxorna.
Nu börjar det!
- Du är inte mycket för klassiskt, då? - Jag led.
Ja, det märktes. Speciellt under oboe-solot.
Jag fick nåt i ögat.
Jag tyckte att det var jättefint.
Gjorde du det?
Ja.
- Vi ska väl få in dig. - Vänta lite.
Jag vill inte gå in än.
Jag vill bara ha varit på konsert med en flicka i röd klänning.
Bara några minuter till.
- Patrick skulle vilja träffa dig. - Löpartoken? Varför då?
Han vill veta vem jag umgås med om kvällarna.
- Mina föräldrar också. - Nervöst att träffa en tjejs föräldrar...
De bad mig bjuda in dig på min födelsedag.
- Men jag sa att du skulle tacka nej. - Varför då?
Du avskyr att träffa nya människor och att äta inför folk.
Jag kommer. Om du vill det.
Välkomna! Bernard Clark.
- Förlåt, jag... - En nigning duger fint.
Den var bra. Det här är min fru Josie.
- Kom in. - Tack så mycket.
- Ha det så roligt nu. - Tack!
Tack, Herre, för maten på vårt bord.
Tack för att Du ger oss möjligheter och styrkan att klara våra prövningar.
- Amen. - Amen.
Jaha, Will. Du jobbade alltså med att köpa och sälja företag?
På ett ungefär.
Känner du en Alan Stonehouse?
Han som... Vad hette det, nu? Tömde vårt företag på tillgångar.
Jag är rädd att jag lärde upp honom.
Det kommer visst nån!
9,6 kilometer på 28 minuter!
"Och grattis till min flickvän!"
Ja, grattis! Förlåt att jag blev lite sen.
Nejdå, det var bara...28 minuter.
Kan du inte börja igen? Ditt förstånd är det ju inget fel på.
Jag trodde att jag kunde börja igen som om ingenting hade hänt.
Men jag hade fel.
- Det var väldigt gott, mrs Clark. - Säg Josie.
Det är ju en särskild dag.
Synd att inte Treena är här. Hon är familjens begåvning.
Hon fick hoppa över två år i skolan och gick om Lou.
Men lik förbannat blev hon på smällen...
Mer kyckling, Pat?
Du är personlig tränare, Patrick?
Livscoaching, träning och motivation.
Årets entreprenör två år i rad.
Du var visst en riktig idrottare. Om du fick ett riktigt program...
- Det finns en svensk muskelstudie... - Patrick!
- Jag försöker bara... - Låt bli det.
Jag ska komma ihåg det. Tack ska du ha.
Har den äran i dag, har den äran i dag
har den äran, kära Lou, har den äran i dag
Jag vill bara säga att vi är stolta över dig, gumman.
Jag vet inte vad vi skulle ha tagit oss till utan dig.
Will, tack för att du anställde henne. Nån var ju tvungen att göra det.
Nöjet är helt på min sida.
Varsågod. Det är inget speciellt, men...
Morfar såg nåt på tv om att göra egna presenter.
Tack så mycket, morfar!
Den är jättefin. Tack så mycket, mamma!
Nu får du ta min.
Öppna.
Den är specialbeställd.
Tack, Patrick.
- Jag har också en present med mig. - Har du en present till Lou?
- Det var väl rart, Bernard? - Mycket.
Tjusigt paket.
- Det är inte sant! - Vad är det?
- Var har du köpt dem?! - Det är en hemlighet.
- Strumpbyxor? - De finaste som finns!
Jag går och provar direkt!
Det finns inga ord för hur mycket jag älskar dem!
Jag la ner en bit tårta i väskan.
Tack, Josie. Det var trevligt att träffa er.
Patrick, tack för...
...träningstipset.
Jag bara hjälper min tjej med hennes jobb.
Du har tur. Hon kan verkligen ge kvällsbad.
Rolig kille!
Vi kan åka på Shakespeare-festival i dag eller i morgon.
Besöka en skulpturpark, eller gå på vinprovning!
Jag fick det här.
NI ÄR INBJUDEN TILL VIGSELN MELLAN ALICIA DEWARES OCH RUPERT COLLINS
Får jag ta med dig nånstans?
Jag fick min första kyss på muren.
Det skadade knappast att du ägde slottet.
Det borde jag ha sagt. Hon dumpade mig för en kille som jobbade i affären.
Du kommer aldrig igenom!
Fantastiskt!
Will! Nej, låt bli!
- Stanna! - Kommer du, eller?
Det här är en väldigt dålig idé.
Det är väldigt farligt.
Och väldigt högt upp.
Och blåsigt.
Det här var min favoritplats.
Låtsades du vara en krigarprins?
Jag snodde ett svärd från en av utställningarna. Det vägde ett ton.
- Det skulle vara min favoritplats än. - Ja, du har ju inget att jämföra med.
Vad är bättre än det här, då? Val d'Isère?
Paris.
Place Dauphine, vid Pont Neuf.
Att ta en stark kaffe och croissant med osaltat smör och marmelad.
Då åker vi! Det är bara att hoppa på tåget.
Nej. Du förstår inte, Clark.
Jag vill vara i Paris som mig själv.
Mitt gamla jag. Som fransyskorna flirtade med.
Det kan vara nåt att se fram emot.
Blundar jag, vet jag precis hur det känns att sitta på det där lilla torget.
Jag minns vartenda intryck.
Jag vill inte fördärva minnena med att krångla in mig vid nåt bord -
- med taxichaffisar som vägrar köra mig -
- och rullstolsbatteriet som inte går att ladda i franska uttag.
- Men vet du vart vi ska åka? - Vart?
- På Alicias bröllop. - På riktigt?
- Följer du med? - Ja, om du vill det.
Hallå?
- Men hallå där, mamma...! - För mycket? Det struntar jag i!
Vi har nåt att fira, Lou. Jag har fått jobb!
Åh, vad roligt!
Jag har blivit underhållschef på slottet!
- Det var ju... - Ja! Mr Traynor ringde personligen.
Jag börjar i morgon bitti.
Och lönen är bra.
Och han får en egen skåpbil också! Hej hej!
- Jag trodde att du skulle bli glad. - Det blev jag också.
Men det känns konstigt.
Din pappa behövde ett jobb, min behövde en underhållschef.
Men tidpunkten är lite...
Den är utmärkt. Din pappa blir perfekt, och dessutom betyder det...
Vad?
Att du en dag kan breda ut vingarna utan att oroa dig över alla andra.
Sätta dig själv främst för en gångs skull.
- God dag. - Michael Lawler. Träffas mr Traynor?
- Fel dörr, han bor... - Det är som det ska, Clark.
- Hur var trafiken? - Bara man slipper London...
Vi sitter på förgården. - Du behövs inte, Clark.
- Hur är det med dig? - Bara bra.
SPECIALIST PÅ TESTAMENTESFRÅGOR
- Jag tyckte att han kändes gladare. - Jag också.
Tack för att du berättade.
Louisa...? Du ser väl efter honom på bröllopet?
- Jag förstår inte poängen med det här. - Vi ska bete oss oklanderligt.
Om du kör Min vänstra fot lämnar jag dig här med alla dina ex.
Tråkmåns.
Vad kul att se dig igen, Will. Det känns tomt på jobbet utan dig.
Ena sekunden styrde du allt, och så plötsligt... Det känns tomt.
Det var snällt sagt, Freddie.
- Louisa Clark, Freddie Foster. - Jag såg dig i kyrkan.
Då är livet rätt skapligt ändå, din kvinnokarl!
Nej, jag måste mingla lite. Trevligt att träffa er båda.
Han är schyst. Och han gillar dig.
- Då behöver han glasögon. - Sluta.
Du är vacker.
Du ser inte heller så pjåkig ut.
Mina damer och herrar...
Bruden och brudgummen, mr och mrs Rupert Collins!
Milde tid... Det borde vara förbjudet med engelsmän på dansgolv.
- Brud eller brudgum? - Ingetdera.
- Och ni? - Jag är brudens gudmor.
Hennes moraliska fostran var mitt jobb. Ingen större succé.
Ni har inga höga tankar om henne?
Drinken var ingen höjdare. Men man klarar inte sånt här nykter.
Är det alkohol i den här?
Absolut! Och jag råder dig att bli så full du kan bli.
Det ryktas nämligen att brudens far ska utsätta oss för ännu ett tal.
Men jag ska köra Will hem.
Will... Han var hennes stora chans.
Den enda av dem som var nåt att ha. Väldigt synd.
- Han är ju inte död. - För henne, alltså. Rupert är ett arsel.
Ta väl hand om honom. Han är en pärla.
Och jag bör veta. Fyra äktenskap hittills.
Tack för att du kom, Will.
Jag hade aldrig velat gå miste om det.
- Visst kommer du ihåg Louisa? - Javisst.
Det var väldigt fint av dig att komma. Och tack för...
- För... - Spegeln.
En underbar spegel! Tack så mycket.
- Du gav henne ingen spegel. - Jag vet.
Jaha, du...
- Får man en svängom, eller? - Hur många har du druckit?
- Vi ger soporna nåt att snacka om. - Okej.
- Förfäras de? - Ja!
Kom närmare. Du luktar så gott.
Du hade inte haft brösten så nära om jag inte vore rullstolsbunden.
- Annars hade du inte ens tittat på dem. - Jo, det är väl klart.
Nej, du hade spanat in alla blondiner.
Såna som kan sniffa sig till stålar.
Förresten hade jag varit servitris. En av de osynliga. Har jag rätt?
Ja, men till mitt försvar var jag ett arsel då.
Ja.
Vet du en sak, Clark?
Det är för din skull jag kliver upp på morgnarna.
Då kan vi väl åka nånstans.
Vart som helst i hela världen, bara du och jag.
Säg ja, Will.
Gör det.
Okej.
Hela vägen till hotellet? Det här slutar illa!
Nej, det kommer att gå strålande!
Du kör inte särskilt rakt!
Varför har du inte ringt? Jag har varit så orolig.
Jag är gammal nog att sova på hotell utan tillstånd.
Okej.
Jaha...
Hon har inte bytt kateter, antar jag?
Hon fick fick hjälp av portiern att få mig i säng.
Det här är inte bra. Du svettas. Hur funkar synen?
- Jag tror nog att du är Nathan. - Och jag tror nog att du har druckit.
Det är ingen fara. Vi har haft det trevligt.
Vad sa du?
Jag följer inte med på extremgrejen i Norge. Jag behövs på jobbet.
- Du skulle ju stötta mig. - Det gör jag!
Jag hatar ju att cykla.
Jag måste göra en resa med Will.
- Kan de inte hyra in en sjuksköterska? - Det är ju mitt jobb.
Vad är det som pågår, Lou? Ditt jobb är visst viktigare än allt annat.
Det här är viktigt, Patrick.
Men Norge, då? Det skulle ju bli vår semester.
Jag kan inte.
Pat...
Hans tillstånd är stabilt.
Lunginflammation? Han hostade bara lite i lördags morse.
Hans lungor drabbas hårt av alla bakterier.
- Får jag gå in? - Camilla är med honom.
Det är klokast att lämna henne i fred.
Det är fjärde gången på två år. Den senaste dog han nästan av.
Tack.
Hur är det med honom?
Lite bättre, tror jag.
Vill du att jag tar över en stund?
Det vore väldigt skönt att byta om.
Hej...
Hur mår du?
- Det har varit bättre. - Äsch, du vill bara ha uppmärksamhet.
Jag orkar nog inte skämta i dag, Clark.
Lite mediciner, så att det finns när han kommer tillbaka.
- Allt väl? - Ja. Jag bara avbokar allt.
- Du vet, eller hur? - Ja.
Jag har tagit hand om honom i två år. Han har det tungt.
Han döljer smärtan för dig, men ibland kan man höra honom skrika på natten.
I sina drömmar springer han eller åker slalom eller nåt.
Men så vaknar han, och då är han helt otröstlig.
Jag kan inte döma ut hans önskan. Det är hans val.
Men det var före...mig.
Ja, och han skulle göra vad som helst för att göra dig lycklig.
Jag vill att han ska leva, Lou.
Om han själv vill det.
Jag kan inte bara låta det hända.
Och det börjar bli ont om tid.
Om jag ordnar en resa som läkarna säger ja till -
- kan du följa med oss?
Ja, det är klart.
Hej.
Det var oväntat.
Jag bjöd dina föräldrar på bio och din morfar är på sitt rum.
Du har mutat mina föräldrar och låst in morfar.
Jag är en idiot. Du jobbar ju bara några veckor till.
Sen blir det som vanligt igen.
Jag borde vara stolt över att du gör något viktigt.
Jag vill inte vara osams, Lou.
Mindre än 300 kalorier.
Vad är det här?
Resan jag berättade om.
Jag trodde att det var typ till Lourdes!
"Varma bad under stjärnorna. Massage. Simma med delfiner."
Och ser man på, femstjärnigt hotell.
Det här är inte jobb.
Ska jag låta dig åka med en annan man på smekmånad?
- Hans andra vårdare ska också med. - Två killar? Men då så!
- Det här är väldigt viktigt. - Förstår du hur det här känns?
Det är som att för alltid löpa lite bakom klungan -
- och det finns nåt jobbigt efter kurvan som alla känner till utom jag.
Vi har varit ihop i sju år, och honom har du känt fem månader.
- Han behöver mig. - Och det gör inte jag?
Jag är ledsen.
Jaha, nu har du fått hit honom.
Bienvenue. Jag ska visa er till era rum.
Hej där.
Hur mår du?
Bättre. Har vi nån plan för dagen?
Vi kan stanna här. Det går att hyra dvd i receptionen.
Vi har inte kommit hit för att se på dvd.
Det gäller att hålla balansen... Stopp!
- Är det sprit i den där? - Rom, vodka och cointreau.
Då tar hon två stycken.
Jag har bokat in dig på dykning.
Jag sa ju att jag inte ville!
Hej!
Jag följer Karen till hotellet, jag tycker inte att hon ska gå ensam.
- Gentlemannamässigt av dig. - Ansvarsfullt.
Dra åt skogen med er.
Jag har koll på läget.
Då ses vi sen.
Ha det så roligt.
Nej, låt det stå öppet. Jag vill se.
Gå inte tillbaka till ditt rum i kväll.
- Gör det! - Det är för djupt. Jag kan inte.
Jo, du kan göra vad som helst.
Varför tvingade du mig inte tidigare?!
Jag vet inte, Clark. Vissa kan man inte resonera med.
Jag vill inte åka hem.
Det här har varit helt fantastiskt.
- Visst är du väl glad att vi åkte hit? - Ja.
Du är nånting alldeles extra, Clark.
Ja...
- Jag måste berätta en sak. - Jag känner till allt om Schweiz.
Jag har känt till det i flera månader.
Jag vet att det inte är vad du hade valt...
...men jag kan göra dig lycklig.
Nej... Nej, Clark.
Det här skulle kunna vara ett bra liv.
Men det är inte mitt liv. Det är inte ens i närheten.
Du har inte sett den jag var.
Jag älskade mitt liv. Jag älskade det verkligen.
Jag kan aldrig acceptera det här.
Du ger det ju ingen chans. Du ger inte mig nån chans.
Jag har blivit en helt ny person det här halvåret, tack vare dig.
Just därför kan jag inte binda dig till mig.
Jag vill inte att du ska gå miste om allt det där som nån annan kan ge dig.
Eller att du ska se på mig med ens den minsta bitterhet eller medömkan.
- Det skulle jag aldrig göra! - Det vet du inte.
Jag skulle inte orka se dig gå runt i annexet i dina tokiga klänningar.
Eller se dig naken och inte...
...inte kunna...
Åh, Clark, om du visste vad jag vill göra med dig just nu!
- Jag kan inte leva så här. - Snälla Will...!
Lyssna nu.
Det här, nu i kväll... Att vara här med dig.
Det är det mest underbara du nånsin kunde ha gjort för mig.
Men det måste upphöra.
Ingen mer smärta eller kraftlöshet -
- eller att vakna på morgonen och önska att allt var över.
Det blir aldrig bättre.
Läkarna vet det, och jag vet det.
När vi kommer hem tänker jag resa till Schweiz.
Så därför ber jag dig, om du verkligen känner som du säger...
...att följa med mig.
- Men jag skulle ju få dig att ändra dig! - Det kan inget göra.
Jag lovade mina föräldrar sex månader, och det har de fått.
Nej...!
Nej. Säg inte ett ord till.
Du är så självisk.
Jag har blottat min själ för dig, men du säger bara nej.
Och nu vill du att jag bevittnar det värsta man kan tänka sig.
Fattar du vad du begär av mig?
Om jag ändå aldrig hade tagit det här dumma jobbet!
Om jag ändå aldrig hade träffat dig!
Louisa...
Louisa!
- Hur är det med dig? - Det är bra.
Men se på dig! Vad kry du ser ut!
Vilka strandbilder vi fick. Och du simmade också!
- Hur gick flygresan? - Vi kom fram välbehållna.
Är ni hungriga? Vi kan äta på Intercontinental.
Gärna.
- Jag hjälper dig med väskorna, Louisa. - Jag måste hem.
- Men vi vill ju veta hur ni har haft det. - Låt henne gå.
Louisa!
Louisa! Vänta lite, snälla du.
Ni behöver inte betala. Jag är ledsen.
Nå?
Sätt dig ner, Josie. Lou är upprörd nog som det är.
Och hans föräldrar vet?
Vad är de för människor, egentligen?
Mrs Traynor står handfallen. Det är hans beslut.
Vissa beslut får man bara inte fatta. Sårbara personer borde inte få...
- Det är komplicerat. - Nej, det är enkelt.
Du får inte bli delaktig i det här.
Det är lika illa som mord.
Jag försökte, pappa.
Jag gjorde mitt yttersta.
Men jag misslyckades.
Vem har sagt att du har misslyckats?
Jag vet inte om någon i hela världen -
- kan övertala den mannen när han väl har bestämt sig.
Man kan inte ändra på folk.
- Vad kan man göra, då? - Man kan älska dem.
Ingen kunde ha gjort mer än du.
Ditt hjärta är lika stort som slottet, och det älskar jag dig för.
Har du sett dem? Eller mr Traynor?
De reste i morse.
Har jag begått ett enormt misstag, pappa?
Ring dem.
Du hinner fortfarande.
Mamma kommer snart på bättre tankar. Jag ska prata med henne.
Det här är rätt, Lou. Du måste resa dit.
Du var ju helt hopplös innan du träffade honom.
Hejsan...
Han är här inne.
Tack.
- Ursäkta, jag... - Louisa Clark gör sin sedvanliga entré.
Vi lämnar er i fred.
Tack.
Säg inget. Du är här för att göra min sista kopp te.
Nej, faktiskt inte. Jag tänker kidnappa dig.
- Jag ska ta med dig till... - Vart då?
Till Rio.
Eller hem till mamma och pappa.
Öppna dörrarna, Clark.
Kom.
Närmare.
Se på mig.
Snälla du, se på mig.
- Jag kan inte. - Beklagar. Jag måste få se ditt ansikte.
Jag måste få se ditt ansikte.
Även om du är alldeles rödmosig.
Du är verkligen alldeles omöjlig, Will Traynor.
Och världen blir definitivt bättre utan mig.
Nej, det blir den inte alls.
Var inte ledsen, Clark.
Berätta nånting bra.
Stannar du?
Så länge du vill.
Kan du be mina föräldrar att komma in?
Clark...
Det borde ha gått några veckor när du läser det här.
Följde du instruktionerna är du i Paris -
- på en sån där stol som alltid står och vickar.
Jag hoppas att det är fint väder.
Över bron till höger ligger L'Artisan Parfumeur.
Prova parfymen Papillons Extrême, som jag tror skulle passa dig.
Det finns några saker jag inte har sagt -
- för du hade bara brutit ihop och inte låtit mig prata klart.
Så nu kommer det.
Michael Lawler ger dig tillgång till ett konto som kan ge dig en nystart.
Inte så mycket att du kan såsa bort livet -
- men tillräckligt för att göra dig fri från den lilla staden som är vårt hem.
Lev ett djärvt liv, Clark.
Pressa dig själv. Nöj dig inte.
Var stolt över dina randiga ben.
Att ha valmöjligheter är en lyx.
Att jag kanske har gett dig det är en lättnad för mig.
Så...
Nu är det dags.
Ditt namn finns inristat på mitt hjärta, Clark.
Från första början, med ditt rara leende, dina fåniga kläder -
- dina usla skämt och din totala oförmåga att dölja en enda känsla.
Tänk inte på mig för ofta.
Jag vill inte att du ska bli ledsen.
Lev ett bra liv.
Lev.
Jag går alltid vid din sida.
Med all min kärlek. Will.
Översättning: Magnus Lässker Svensk Medietext
Ansvarig utgivare: Jonas Fors AB Svensk Filmindustri